Kolla här! En modell av nya seriens inspelningsplats.
Man bygger hela huset I studion.
Tre våningar, och väggarna kan tas bort-
- så att man kan filma övergångar mellan våningarna.
Ni måste kolla in den här.
Jaha, en vagina.
- Min grabb ritade den. - Å. Ännu mer oroande.
- Inte sexåringen! Åttaåringen. - Att du inte sitter I fängelse?
- Kom igen, det är konst! - Eller bevis.
Dags att gå. Kan jag lämna den här?
Nej. Ta din mus och gå.
Du, kolla vad min grabb ritat!
- Vet du vad som stör mig? - Förutom åttaåringens bäverbild?
- Att han inte brydde sig om vår grej. - Fast en husmodell mot barnporr...?
Nej - men handlar det inte om honom så bryr han sig inte!
Han är självupptagen. Narcissistisk. En skådespelare!
Fast det märks ju inte här.
Så jävla ensidig. Han har inte ens bett om att få läsa vårt manus!
Hela stan har läst det! Borde han inte vara lite nyfiken?
Han kanske läst det, inte gillat det och inte vill såra oss.
- Låter det som han? - Än sen om han inte vill läsa det?
Behöver du hans belästa åsikt?
- Nej, det är bara... - sån han är.
Släpp det. Beröm hans son vagina och gå vidare.
Vi har fått de första reaktionerna på manuset till det nya programmet.
Det är helt otroligt, knappt några ändringar.
Det är lite oroande med allt förbehållslöst beröm.
- Alla verkar älska den. - Härligt.
Jag funderar på att skaffa en drönare.
- Vad skulle du med en sån till? - Vet inte, dröna grejer.
Titta på fåglar ovanifrån. Och mitt tak.
Släppa saker på Burt Bacharachs hus. Det är en grej. Han skulle fatta.
- Du har inte läst det, då? Manuset? - Nej.
Å, bra. Jag trodde att du kanske var den enda som inte gillade det.
Ingen fara!
Jag kan ta bilder av Suzanne Somers. Med drönaren.
Hon bor granne med mig och hon solar tydligen naken I trädgården.
Det skulle jag dröna.
Snabb fråga: Vad är det med dig? Varför vill du inte läsa det?!
- Vadå? - Manuset! Varför vill du inte läsa?!
- Okej, visst, jag kan läsa det. - Nej, ingen barmhärtighetsläsning!
Okej...
- Allvarligt! Tänker du inte läsa det?! - Vad vill du, egentligen?
Att du för en gångs skull intresserar dig för nåt som är viktigt för mig!
Måste man inte ligga med varann för att ha det här samtalet?
- Snälla, får jag läsa det? - Nej.
- Förlåt, jag är ett själviskt arsel. - Sant.
Jag vill läsa det.
- Verkligen? - Ja!
Okej.
- Bara det inte är för att jag tjatat. - Fast...
Jag skojade! Jösses...
Och jag vet att jag inte säger det ofta nog, men du är den snyggaste här.
Det hamnar ju I TMZ...
- Hur går omskrivandet av "Angry Men"? - Några är fortfarande lite för arga.
Kommer han nånsin att få till det? Ska vi släppa det hela?
Förmodligen, jag tror inte att han...
Går det bra?
Ursäkta. Jo, jag tror inte att han...
Behöver du...?
- Oj! - Kommer hon nånsin att berätta?
Är vi helt säkra?
- Vilken månad tror ni att hon är I? - Elva? Tolv?
- Och det finns ingen pojkvän? - Inte vad jag vet. Hon lever ensam.
- Hon har bara sina två katter. - Hon kanske har en klyscha?
- Carol - Helen vill prata med dig. - Okej.
Strax tillbaka.
- Morrn. - Hej.
- Hur vad helgen? - Lugn.
- Vad gjorde du? - Inget, egentligen. Tittade på TV.
- Läste du nåt? - Jag läser en ljudbok.
Den handlar om hur det hade gått om Hitler vunnit kriget. Där hade vi tur!
Vad är det?
- Å, jaha! - Just det.
- Jag läser det så fort jag får tid. - Du hade hela helgen på dig!
- Jag sa att jag ska läsa det! - Det är 28 sidor, inte "Steglitsan"!
- Jag vet inte... - Det är en tjock bok! Helt otroligt...
Knack, knack. Vad ville du?
Det står visst nåt åt dig på mitt skrivbord.
Vad är det här? Vad har du gjort?
- Öppna den! - Du borde inte ha gjort så här...
Å, Gud...
Det här är...
Ingen har nånsin...
Jag kan inte ens...
Jag kan inte...
- Jag kan inte andas! - Lugn. Du andas.
En nyckel? Efter två veckor?! Det är för mycket, för fort!
Hon har redan bjudit med mig till dotterns examen vid Stanford.
I juni.
Nej, inte I år. Nästa år!
Å, Gud - vad är det för fel på mig?
Jag borde vara lycklig, det är ju en dröm som blivit verklighet!
Och jag för utslag!
- Oj, det var helt klart utslag. - Sluta titta!
Du måste berätta för henne hur du känner.
Du kan inte gå igenom ett helt förhållande på antihistaminer.
Vad ska jag säga? "Mindre kärlek, tack"?!
- Jag vill inte såra henne. - Bara be henne att ta det lite lugnt.
Ska det här förhållandet ha nån chans att vara så måste ni vara ärliga.
Okej, visst.
Du har rätt. Jag förstår dig.
Hej, raring!
Nej, jag är hos tandläkaren - en krona lossnade. Det ordnar sig. Ses snart!
Jag måste gå!
- Jag skriver också, vet du. - Nej, det visste jag inte.
- Jag jobbar på ett filmmanus. - Trevligt för dig.
- Det är om en tjej. - Jaså, jaha.
Ingen lägger nånsin märke till henne. Ingen frågar hur hon har det.
Det är som om hon inte finns. Ingen bryr sig.
Så hon bestämmer sig för att döda sina kollegor.
Det kom som en överraskning. Där har vi knorren.
Hon tänker "märker ni mig inte? Jag ska få er att lägga märke till mig."
Och där har vi drivkraften. Bra, den är viktig.
- Så... hon dödar dem... - Genom att förgifta dem.
Jag förstår.
Hon gör det lite I taget och ingen misstänker henne.
- Hon är ju ingen. - Naturligtvis. Det perfekta brottet.
- Kan jag visa dig det när jag är klar? - Absolut, det låter jätteintressant.
- Var hittade du den? - Där borta.
- Vad gör du?! - Inget.
Asbra.
- Har du läst det? - Som om jag hade nåt val.
Å, ja, jag kan ha nämnt det nån gång... eller två... sluta stirra på mig.
Det är så bra. Jag skrattade ihjäl mig!
Nu fattar jag varför alla flippar ut! Har ni börjat rollbesätta?
Får jag rekommendera nån? Mig.
- Ursäkta? - Det vore kanon att göra den här!
Kanon!
Ja, kanon! Vilken roll hade du tänkt dig?
Anderson, ju!
- Det är som att ni skrev den åt mig. - Inte precis.
Den som spelar Anderson måste också spela Riggs, så det kan bli för mycket.
Hoppsan, Kerstin! Riggs är ju näst bäst.
- Så jag är Anderson och Riggs? - Tydligen.
Oj! Jag har varit rädd att tvingas göra nån skitserie för brödfödan-
-men det här? Och med er?!
- Jag... vet inte vad jag ska säga. - Det gör nog ingen av oss.
Jaha, jag ringer min agent. Nu kör vi!
- Varför sa du "kanon"? - Du sa det också!
Bara för att du sa det, annars hade jag blivit skurken I sammanhanget.
Och får jag bara påpeka, inte alls dömande, att det här inte hänt-
- om du inte tvingar honom att läsa det jädra manuset! Det är ditt fel.
- Vi vill inte ha med honom, va? - Allvarligt? Nej!
- Vill du det? - Nej, han är helt fel. Men så glad!
Men Matt LeBlanc-vägen är gropig och slutar I ett stup.
Jag vet inte vad vi ska göra, men nåt måste till. Tåget avgår.
- Vad gör ni I kväll? - Ingenting.
- Kom förbi så firar vi med grillning. - Kanon!
Vem sa "kanon" nu, då?! Och inte fick vi stopp på tåget!
Nej, vi la till en restaurangvagn!
- Är du en hundmänniska? - Hurså, vad har du beställt?
Jag vet inte, jag tänkte bara att vi kanske borde skaffa hund.
- Inte bra? - Nejdå, jag har aldrig haft hund.
Mamma var allergisk. Vi hade en fågel. Louise.
Min syster lärde henne att säga "Vi kommer störta!"
- Gudars! - Ja, det var rätt spänt hemma.
Eller hur. Så: Hund eller inte hund?
Ja... hur skulle det gå till?
- Var skulle den bo? - Här. Med oss.
- Hallå? - Här ute!
- Jag fasar för det här. - Måste göras.
Le. För många tänder.
Jag hade glömt hur vackert det är här.
- När har du varit här? - Ja, säg det, du.
Ja, vi... Just det. Och sen kom du och vi...
- Vad sägs om lite vin? - Ja, tack.
Vi har köttet, majs, potatis. Mamma gjorde sin berömda tiramisu.
- Är din mor här? - Ja, hon kom för att pappa var döende.
Hon ville ha parkettplats. Mamma!
Mamma!
Hon hatar att dra på hörapparaten. MAMMA!
Strunt samma. Hon kommer när hon känner doften från köttet.
Skål för "The opposite of us". Hoppas att det är motsatsen till "Pucks".
Jag hämtar köttet. Strax tillbaka.
- Mamman är här. Vi kan inte säga nåt. - Vi kan inte låta bli att säga nåt.
Så nu är mamman med på tåget...
Du är ju ändå alltid här. Du kan hyra ut ditt och dra in lite pengar.
- Klart smart. Jag vet vad du tänker. - Gör du?
Allt här är ju mitt, det finns inget av dig. Så jag tänkte-
- att vi dumpar allt mitt grejs och möblerar om tillsammans.
Va? Det är ju galet!
- Nej, inte om du ska bo här! Eller... - "Eller"?
Så köper vi ett nytt hus! Tänk, nere vid havet!
Vi kommer hem från jobbet: Havet, solnedgången, valpen som väntat på oss.
- Vi kommer störta! - Va?
Jag klarar inte det här! Jag kan inte, hemskt ledsen.
Det är bara... för mycket.
- Vilket är för mycket? - Alltihop.
Alltså, du är den bästa, den mest underbara nånsin...
men tycker du inte att det hela går lite, lite för fort?
Å. Okej.
- Förlåt... - Nej, be inte om ursäkt.
Mitt fel, jag trodde att du var med mig.
Nej, jag är med dig!
Bara en bit bakom.
Här är jag!
- Jag skulle inte ha sagt nåt. - Jo, det var bra.
Annars hade jag suttit ute på strandjäveln med en fånig hund.
Det är nog bara att hela den här grejen är ny för mig. Alla andra killar...
- Jag menar inte att du är en kille. - Tack!
Det är bara... så annorlunda mot allt jag nånsin...
Och jag menar inte på det viset - fast, tro mig, jag tokgillar hela den grejen!
Nej, vänta! Hallå, du vet ju att jag bara gått ut med arslen!
Du var gift med ett av dem!
Jag är inte van vid bra.
Jag är nog bara rädd... för att jag bryr mig så mycket om dig.
Jag menade ju inte att skrämma dig...
Jag vet.
Och förlåt att jag blev lite...
Kom här, grynet!
Jag tänkte inte ens säga nåt.
- Men sen sa Beverly... - "Beverly"?
- Ger Beverly dig råd om oss? - Kanske.
Hur så?
Hon är din vän, men hon kanske inte sätter vårt bästa I främsta rummet.
Inte?
Till att börja med är hon ju helt klart kär I dig!
Beverly?! Nej, där har du fel. Det är oftast knappt så att hon gillar mig.
- Säkert! - Hon är inte intresserad. Hon är gift!
- Jag var gift! - Men ändå, jag tror inte...
Men kom igen! Kolla hennes hår.
Vad tror ni om det här: När jag är Riggs har jag typ skägg.
Men när jag är Anderson kör jag kanske en knäpp peruk, eller skalligt.
Eller är det för mycket?
Jag vet nåt som är för mycket - köttet! Gud, du är ju rena köttgurun!
Det är inte så svårt, bara kött och eld.
- Vad tror ni? Skalligt, eller? - Det är nog lite för tidigt...
- Jag kan inte sluta tänka på det. - Inte vi heller.
Tänker ni er fortfarande Susan Sarandon? Det kan jag lätt göra.
Vet du, inte ska vi tråka ut din mor med jobbsnack.
Hon hör inte ett ljud.
Mamma! Akta, koreaner!
Tro mig, kunde hon höra...
- Jaha, så... Susan Sarandon? - Var då?!
Det hörde hon.
Jo...
så här är det...
kanalen är benhård på att inte köra med "namn".
Å. Beklagar, Susan.
- Så bara jag och en ensemble? - De är dessvärre emot namn.
- Helt och hållet. - Vadå, mig också?
- Över hela linjen. - Till och med mig?!
Vi tycker att det är ett stort misstag, men vad ska man göra?
Ta striden! Det måste ni kunna göra, det är ju er serie!
Ni måste få vara med, ge er inte bara. Det var så ni blev lurade sist!
Tro mig, vi gav oss inte bara. Vi stred hårt för dig.
Väldigt hårt.
Vem dog?
Vem är det som säger så, är det hon den nya?
Helen.
Jag kanske skulle prata med henne. Är hon söt? Det kan man ju spela på.
Nej, tro mig, den leken får du aldrig öppna.
Ens för att ge. Många drottningar, men inte vidare många kungar och knektar.
Uppfattat, då glömmer vi det.
Jag bara ringer henne. Vi tre kanske kan övertala henne.
- Hon har säkert lämnat kontoret. - Då ringer vi henne hemma.
Va? Lugna puckar här, man kan inte bara ringa folk hemma!
Varför inte? Min agent har säkert hennes nummer.
De gillar att man behandlar dem som folk.
Men det är de inte! Det vore ett stort misstag att störa...
Hej, det är Matt. Har du hemnumret till Helen... Basch?
Jag sitter här med Sean och Beverly. Hon vill inte ha mig I deras serie.
Verkligen?
Vänta lite.
Han har pratat med henne, och hon visste inte att ni erbjudit mig rollen.
Fast... möjligen...
så pratade han med henne innan hon pratade med oss.
Hörde du?
Han pratade med henne för en timme sen, då var ni ju här.
- Det måste finnas nån förklaring... - Jag vet inte hur hon tänker...
- Vi tar det med henne I morgon. - Nåt konstigt maktspel?
Jag ringer dig sen.
Pratade ni med henne eller ej?
Det här är för rött för mig, det är som om det nyss dött I trafiken!
- Jag tror att hon har fått mitt. - Å, Gud. Snälla, bara ta det.
- Ser du? Den här är ju grillad! - Ja, det är den.
Vill ni ha mig I er serie?
Vi vet att hon aldrig går med på det.
Det var inte det jag frågade. Vill du ha mig I er serie?
Varför tvingade du mig att läsa skiten, då?
Det borde jag så klart inte ha gjort.
Vi är så hemskt ledsna.
- Brosk! - Ja, det är det.
Det är kanske bäst att vi går.
- Vart ska de? Vart ska ni? - Vi måste tyvärr ge oss av.
- Vi måste iväg nu! - Det var så trevligt...
Vänta! Vänta.
- Kan du bara hälsa din mor...? - Tiramisu!
- Det är väldigt snällt av er... - Den har jag gjort!
- Jag vet det, men... - Var så goda!
- Jättegott. - Fantastiskt fint.
Vi kommer att minnas det här... för evigt.
- Det var ljuvligt. - Mer?
- Nej, nej. Nej, tack. - Jaha, då... ger vi oss av, då.
Återigen... vi önskar verkligen att det inte gått så här.
- Ses I morgon. - Hemskt ledsna.
- Så illa skött.
Tack för att vi fick komma.
- Det här får vi göra om. - Vad är det med dig?!
De verkade trevliga!